Sinoć sam ponovo gledao film Znaci.
Svaki put kada ga gledam sve je bolji i bolji.
Smešno je to.
Kada ga prvi put gledaš, teško je shvatiti o čemu se radi.
Krivudav je, na neki način.
Onda se sve sklopi u celinu u tom jednom savršenom trenutku na kraju.
A kada ka gledaš po drugi, ili treći, ili četvrti put,
počneš da uviđaš kako sva ta nasumičnost
vodi ka savršenom trenutku.
Moj omiljeni lik je devojčica.
Svi misle da je ona čudna
pošto nikako ne uspeva da popije čašu vode.
Ona misli da su zaraženi.
Tako su do kraja filma
čaše vode razbacane svuda po kući.
A na kraju ih voda spašava.
I to je usud.
Ne mogu da ne razmišljam o svom usudu.
O svojoj sudbini.
Obnavljanje.
Vitalnost.
Energija.
Je li vam dodijalo da se osećate zlovoljno?
Osećate li se kao da život prolazi pokraj vas?
Imamo rešenje za vas.
Zove se "Najneverovatniji vitamin na svetu"
i postoji razlog zašto ovo gledate upravo sada.
Samo podignite slušalicu i počnite novo poglavlje u svom životu.
Zovite odmah. Ne nalazi se u prodavnicama.
Napravljeno u Nemačkoj. Pazite se kopija. Pozovite 1-800...
Halo?
Ej, Kevine.
Ne, ja sam Džef.
Di je Kevin?
Ne znam.
Ej, čovek, nemoj me zajebavaš!
Gde je Kevin, koji moj?
Kevin ne živi ovde.
Uvek naletim na nekog drkadžiju koji me ubeđuje da nema Kevina!
Da ti kažem, da jebeno utuviš u taj pileći mozak, Kevin! K-E-V-I-N!
Kevin.
Šta to radiš?
Radim ovo.
Malo jagoda,
ručno rezanih.
Bela ruža od šlaga. Bam!
Prijatno.
Šta je posebna prilika?
Ovo je jedan od onih "tek onako" doručaka, znaš?
Zvuči ofucano, ali su veze kao cveće
a cveću treba voda da bi cvetalo.
Smatraj ovo škropljenjem iz kantice za zalivanje.
Pa, hvala.
- Lepo od tebe. - Nema na čemu. Uživaj.
O, Bože. Zapravo imam dobre vesti.
Da?
Zvao me je Rendi.
Onaj tip sa kojim smo razgovarali na roštilju?
Ne, ne, to je drugi Rendi.
- Ali, i taj se čovek zvao Rendi, zar ne? - Jeste.
Dopala mi se njegova žena.
To je drugi Rendi.
- Trebali bismo da ih pozovemo da svrate. - Da.
Ovo je Rendi iz Milenijum Poršea.
Smem da ti kažem nešto?
Bez avansa, stvar je praktično džabe.
Pat! Ne!
Hej, hej. Ne počinji sa ne.
- To je to. - Ne počinji sa ne.
Samo si, znaš, tako nastrojena. A nisi ni...
Nisam nastrojena. Nemamo novaca.
Da. O tom stavu govorim.
Dušo, gledaj, pokušavam da budem zaista pažljiva,
i uštedela sam na nekim stvarima.
I, znači, dogovorili smo se da ćemo ove godine kupiti kuću...
Samo pokušavam da budem odrasla u vezi ovoga.
Iznenađenje.
Dobili smo ga.
Ovo se dešava.
Vidi... Sve što si sada rekla u vezi kuće,
znaš, naša budućnosti,
potpuno si u pravu.
I imam sreću da si takva
i da u tom smislu vodiš računa o nama.
Ali ja vodim računa o nama na drugi način.
Vodim računa o...
O onoj nedokučivoj stvari koja je potrebna svakom paru.
To je malo magije i, iskreno, malkice opasnosti.
Ovo će rešiti mnogo naših problema.
Ova tenzija koju osećaš. Čim sedneš u tu stvar
i osetiš energiju
i osetiš u stomaku
kako tutnji.
Ako se ne napališ, znači da si od kamena.
Gde je?
Parkiran je na prilazu.
Jesi li... Je li ovo...
O, ma hajde. Okej, okej... To je...
Halo?
- Mama? - Džefe.
Zdravo.
Znaš, treba da kažeš "halo" kada podigneš slušalicu.
Da, znam.
Pomislila sam da si možda neko drugi, ali nisi.
Šta radiš u podrumu? Ne čistiš ga.
Zaista želiš da znaš?
Nije ti se dopalo kada smo poslednji put vodili ovakav razgovor.
Okej, ne. Znaš šta? U pravu si. Ne želim.
Jesi li kupio tutkalo?
O čemu ti to pričaš?
Ostavila sam ti poruku u kuhinji.
Nisam išao gore.
Jedna od vrata na visećoj kuhinji su rasklimana, i treba ih popraviti.
Znaš šta, trenutno sam malo zauzet, pa...
Sve što želim za rođendan je da digneš dupe sa tog kauča,
sedneš u autobus
- i odeš do Mr. Brikolaža. - Nisam na kauču.
Dovuci se gore i popravi vrata pre nego se vratim kući,
inače ćeš tražiti drugi stan.
- U redu. - U redu.
Dobro. Je li jasno? Jesi razumeo?
Da, mama! Okej!
Volim te! Doviđenja.
Jesi ti to meni spustila slušalicu?
- O, hvala ti. - Nema na čemu.
Zaustavite autobus. Možete li molim vas da stanete?
Oprostite. Hvala.
Mogu li Vam pomoći?
Mogu li Vam pomoći, gospodine?
Ne.
Šta?
Dodaj loptu!
Hajde, hajde, hajde!
Sranje, si dobro?
Diži svoje debelo dupe, čoveče.
Krvariš?
- Ispada, čoveče. - Treba nam neko drugi.
Treba nam jedan!
Ti si sledeći.
Ko, on?
On će biti sudija?
Nema nikog drugog. Nema nikog drugog.
Da vidimo kakav je.
Ajmo, keru. Dolazi ovamo.
Vidi, dodaje.
Tamo, keru. Šta nije u redu?
To je tvoj čovek.
Što ne zaigraš, čoveče?
Važi, važi, važi.
Dođavola, ne!
Radiš na tome? Hajde, čoveče.
Hajde, hajde, hajde, hajde.
Ja sam Džef.
Kevin.
Ke...
Kevin.
Zoveš se Kevin Kevin?
Ne.
Znači, to na dresu ti je ime?
Da, to mi je ime.
Da.
Živiš blizu?
Da, živim nedaleko odavde.
Ti očigledno ne živiš u komšiluku, čoveče.
Ne, slučajno sam naišao danas.
Dan je bio lep, i želeo sam da prošetam.
Pratio si me, ili?...
Ne. Mislim, nisam.
Video sam te u autobusu.
Dozvoli da objasnim.
Jesi li gledao film Znaci?
Sa Mel Gibsonom i Rori Kalkinom, i Ebigejl Breslin?
Jok, mislim da nisam.
Jutros mi je zvonio telefon.
Neko je tražio Kevina.
Ali sa mnom ne živi nikakav Kevin.
To je prilično često ime.
Da. Pretpostavljam da je tako.
Mislim, zar te nikad nije zvao,
neko ko je dobio pogrešan broj?
Šta ako nema pogrešnih brojeva?
Možda je uvek tačan broj.
Sve se događa s razlogom, zar ne?
Tačno. Ne, to je tačno tako.
Hej, čoveče, idem da dunem nešto na brzaka.
Ne znam hoćeš li sa mnom.
Ja ne... Žao mi je... Ja ne znam šta to znači.
Pušiš li travu?
Hoćeš da pušimo travu?
Da, čoveče.
Volim travu.
Da, vidi se.
Vau.
Lepo je ovde.
- To je fino. - Aha.
O, sranje. Ovo je fantastično.
Proveri mu džepove!
Oprosti, Džefe.
Brak je kompromis.
Dobila je šta je želela, živim ovde u Baton Ružu.
Tako da i ja ponešto dobijem.
- Je li tako? - Naravno.
Aha.
Hvala ti. Znaš šta se dešava.
Moram da se javim... Poslovni poziv.
Srećo, daj mi još jedan Bud Light. Hoćeš još krilaca?
Šta god.
U redu. Nabaviću lepak i popraviti kapak.
Ne. To je Džefova dužnost. U tome je poenta.
On to treba da uradi, ne ti. Džef to mora da uradi.
Okej. Šta ti... Zašto me zoveš?
Možda možeš da ga malo razmrdaš. Razumeš?
Zaglavljen je, dragi. Zaglavljen.
Ima 30 godina!
Imao je tešku adolescenciju.
Ti bolje od svih znaš da nijedan od nas nije imao laku adolescenciju.
- Ti si bio stariji. - Kakve to veze ima?
Kada si odrastao, preuzimaš odgovornost za svoj život. Je li tako?
Ali, vi ste braća. Volite jedan drugog, zar ne?
Znaš, bar se pretvaraj neko vreme da ga... Znaš.
Možda ti se svidi.
Mi to ne radimo, mama.
Ne provodimo vreme zajedno.
Pa, Pat, možeš li bar da probaš? Rođendan mi je.
Nazvaću te kasnije.
- Ne, ne, ne, Pat... - Ćao.
Do vraga. Drkadžija.
Džefe!
Pat?
Šta dovraga radiš ovde?
Kevin me pretukao. Hodao sam.
Ko je Kevin?
Neki klinac koga sam pratio.
Pa, ako je klinac, kako to da nisi ti njega isprašio?
Zato što ne verujem u tuče, Pat. Ti to dobro znaš.
Tako je. Zaboravio sam. Ti si pička.
Slušaj, mama je zvala, i stvarno je popizdila.
Da li je Gandi bio pička?
Da, Gandi je bio pička.
I evo ponovo moram da rešavam tvoja sranja.
Pa, to nije tvoj problem.
Pa, problem postaje moj
onog trenutka kada me mama zove usred poslovnog sastanka.
Stvarno? Imaš poslovni sastanak u Hutersu?
Aha. Da.
Stvarno otmeno.
Da. Pa, posao je posao.
Hajde. Ulazi u kola.
Hej! Ne moraš da me hvataš.
Trenutno sam malo u konfliktu, to je sve.
U vezi čega?
Samo ćeš mi se smejati, čoveče.
Hajde. Oprobaj me.
Želim da saznam kako razmišljaš da bih oslobodio svoj um.
Dozvoli da to pokušam da ti objasnim rečnikom koji ćeš razumeti.
- Okej. - Ovoga jutra
je trebalo da imam poslovni sastanak sa Kevinima.
I sa sudbinom. A sada si ti ovde
u ovom uvrnutom Hutersu...
I sada pokušavam da ukapiram kako treba dalje.
To što si sad napričao zvuči kao da je Joda popio esid
i upao na poslovni sastanak.
Možeš ti da se Jodi podsmevaš koliko god hoćeš,
Joda bi bio jebeni ubica na poslovnom sastanku.
Šta god, čovek. Hajde! Idemo. Ulazi u Poršea.
Sranje!
Hej, mislim da ti je neko prikačio kaznu na Poršea, Pat.
Umukni, Džefe. Samo uđi u auto.
Ovaj Porše je malen.
Ovaj Porše je normalne veličine. Ti si Jeti.
To su rukavice za teretanu?
Ne, ne bih rekao. Došle su uz kola, tako da...
Pazi ovo. Vidiš li gde se ona kola tamo napred zaustavljaju?
Aha.
Trebalo bi da se uskoro zaustavim, zar ne?
Pat, uspori.
Šta? Ne čujem te! Bose surround ozvučenje!
Hej, prekini, čoveče. Nije smešno.
- Broj do tri i staću. - Pat, molim te stani.
Na tri! Jedan! Dva!
- Pat, pazi! - Tri!
Ivičnjak! Ivičnjak!
Sranje! Da!
Hoćeš li molim te da staneš?
Bolje se ponaša pri većoj brzini!
- Zaustavi kola! - Umukni!
Drvo! Drvo!
Pat?
Jebi ga!
Vau. Da, ovo stvarno ne valja.
O, sranje.
Koji kurac?
Izgleda besno.
Jesi li na nečemu?
Koliko si piva popio?
Umukni, Džefe. Umukni.
Zar nisi video jebeno drvo?
Šta god da radiš, ne progovaraj. Ostani u jebenim kolima.
Dobro sam, da. Hvala na pitanju.
Barte, da zovemo hitnu pomoć?
Zdravo. Dete je pešačilo
po ulici, i da ga ne bih ubio,
morao sam da smotam i pređem na vaš pločnik,
u kom trenutku sam izgubio kontrolu nad vozilom
i udario u ovo vaše drvo.
Vidimo. Misliš da smo slepi?
Ne. Naravno da ne. Samo sam želeo da se izvinim.
Je li on dobro?
Da, dobro je. Samo je malo ošamućen.
Mislim da je onaj povređen. Možda treba da zovemo policiju.
Nije mu ništa. U redu je.
Ono dete se ne pomera.
Gospođo, dobro mu je. Džefe, hoćeš li izaći iz kola?
Da. Izađi iz kola.
Pokaži joj da si u redu.
Vidite? Živ i zdrav.
- Bejbi, je li sigurno sve u redu? - Pogledaj to.
- U redu sam, hvala. - Pogledaj to. Kao novo.
Podsećaš me na mog unuka.
Da se slučajno ne zove Kevin?
Brajan, zašto?
Tek tako, gospođo.
Mislite li da postoji način da vi i ja ovo sami sredimo?
Zaista ne želim da ovde provedem celo poslepodne sa pandurima.
Ne znam... Na ovom drvetu fali kore.
Možda je drvo upropašćeno.
Au. Je li to Linda?
Daj mi 500 dolara, i kvit smo.
Oprostite?
Ništa "oprostite", čoveče.
Pogledaj moje drvo. Staro je 200 godina.
Možda treba i travnjak da sređujem.
Verovatno da ću morati da angažujem traktor
i buldožer da sve ovo iskopam.
To je drvo!
Jesi li pio?
Ne.
Zašto ne pustimo da policija odluči. Zovi 911.
- 100 dolara. - Puta pet.
- 150 dolara. - Plus 350.
- U redu. Zovi policiju. - Zovi 911.
Prokletstvo!
Primate li čekove?
Da. Nema problema.
O, dobro.
Vidiš li koliko je drzak?
Pokušava da pregovara s tobom oko našeg drveta.
Došao je u moje dvorište, udario u moje drvo.
Pogledaj ti to drvo, a on misli da mi ništa ne duguje.
S kim je to ona?
Ulazi u kola, Džefe.
To je bilo jako, jako brzo, i mogao je biti neko...
Nosila je haljinu boje breskve koju je imala jutros, zar ne?
I ušli su u naša kola!
Čoveče, ovde se nešto zaista krupno dešava.
Da, bez zezanja, Džefe! Žena me vara!
To još uvek ne znamo.
Hajde da ovo otpratimo i vidimo kuda vodi.
Dovraga, pokušavam, ali ni mojega ne vidim, tako da je malo teško.
Hajde! Hajde! Hajde, hajde!
Drži se.
- Vidim ih! - Gde?
Eno ih tamo levo!
Eno ih! Pat.
Šta koji moj radiš?
Rekao si mi da požurim!
Upozori me kad tako motaš da ne ispadnem iz jebenih kola!
Okej. Kako god, samo pazi na put! Kuda su krenuli?
Skreću tamo!
U koju ulicu?
South Clark! South Clark!
Idu u Kokon! Prokletstvo!
Da ti kažem o Kokonu.
Puno je drkadžija koji na sve gledaju sa visine
što nije baš deo kul kluba. To je bez veze.
Vidi ovo, nema mesta za parkiranje.
Mogu ja da ostanem kod kola.
Ne. U redu je.
Pat, to je protivpožarni hidrant!
Tamo je protivpožarni hidrant.
U redu je.
Prilično sam siguran da ovo nije legalno.
Hajde. Idemo.
Okej, ovo što vidimo je prijateljski ručak.
Možda je neko s posla.
Možda je davno izgubljeni rođak.
Ona ne podnosi svoje kolege i znam joj celu familiju.
Moramo da čujemo o čemu pričaju.
Pa, govor tela ti puno toga može reći, čoveče.
- Ulaziš tamo. - Šta, ja?
Aha.
Nisam prigodno obučen, Pat.
Zašto jednostavno ne uđeš i ne razgovaraš sa njom?
Sve je ovo verovatno samo veliki nesporazum.
Ako ja pričam sa njom, ona će jednostavno da sve porekne.
Zašto ti ne bi rekla istinu?
O, Bože. Ti nemaš pojma kako funkcionišu veze između odraslih, zar ne?
Nisi imao devojku još od srednje škole.
- Pa? Pa? - Pa? Pa...
Potrebno mi je da znam šta se tačno dešava
da bih kasnije imao prednost.
Još uvek voliš Lindu?
Pored njih je prazan separe.
Okej?
Ušunjaj se sa mojim telefonom.
Evo malo love za podmićivanje.
Okej. Ulazi tamo, uradi šta moraš.
- Zdravo. - Ćao.
- Kako ste? Divno. - Dobro, hvala.
Mogu li Vam pomoći?
Sto za jednog, molim.
- Ovuda. - Super. Hvala.
- O, gospođice? - Da?
Da li bih mogao da sednem tamo?
Ti stolovi su za dve osobe.
- U redu. - Ovuda.
Gospođice. Znate šta? Oprostite.
Biće dve osobe. Doći će druga osoba.
Rekli ste sto za jednog.
Rekao sam to više u smislu bistroa,
jedna, plus još jedna.
Pa, kako god, mislim da će ovaj sto tamo biti savršen za vas.
Šta ako vas podmitim?
Molim?
Imam novca.
Imam dve petice, nešto po jedan. Evo i dvadesetice.
Samo da sednem za ovaj sto. Ne mogu da objasnim.
Jako je važno.
Mislim, zaista ne mogu da osetim da mu se uopšte i sviđam.
Pa, to je njegov problem. Mislim...
Iz mog ugla ima puno toga za sviđanje.
Hvala ti, Stiv. Zaista umeš da saslušaš.
Hvala.
Pravo je zadovoljstvo.
I'm just being myself. Takav sam kakav sam.
Ništa ne govori. Može da ti prepozna glas.
Ako me čuješ, daj mi znak.
Okej, uhvati sad telefon za deo sa mikrofonom i drži ga,
ali nisko, da ne vide.
Stvarno mislim da ne želiš da ovo čuješ.
Džefe, samo uradi šta ti kažem! Okej?
Prestani da pričaš da čujem šta se dešava.
Ne mugu. Zaista, Izgubila sam puno prijateja zbog Pata.
Pošto se mojim prijateljima jednostavno ne sviđa.
Mislim da je nešto i moja krivica,
Pošto sam im se puno žalila, i...
Već jako dugo osećam kao da smo on i ja...
Ne znam...
Počeli smo da se na neki uvrnut način takmičimo.
Jednostavno nikad ne komuniciramo.
On prosto nikad ne sluša. Nikad.
Bože.
Ne bi trebalo ovo ni da pomenem...
ali nismo imali odnose... Evo, preko dva meseca.
To je predugo.
I mislim, na neki način, ono što je još gore je
da je to postalo nelagodno.
Pa, imati odnose je jedno
a voditi ljubav nešto sasvim drugo, zar ne?
Šta to uopšte znači?
Hvala ti, Stiv.
Nisam navikla da mogu da sa nekim tako otvoreno razgovaram
i da me taj neko sluša, i da mu je stalo do toga što pričam, i...
Hej!
Hej! Hej!
Stani!
Pat, šta želiš da sad uradim, a?
Zdravo, moje ime je Rob. Mogu li Vam ponuditi nešto za piće?
Malo vode.
Oprostite?
- Želim vodu. - Molim?
Hoću jebenu vodu, Robe.
Naravo.
Dćefe?
Opa! Hej.
- Vau! - Ćao.
Šta ti radiš ovde?
Evo... Spremam se da ručam, znaš?
Muvam se po bistrou.
Ja...
Poznaješ li mog prijatelja, Stiva?
Ovo je moj dever, Dćef.
- Ovo je Stiv. - Hej, Dćefe, drago mi je, čoveče.
- Moj prijatelj Stiv. - Stiv.
Upravo smo se spremali da pođemo.
Još uvek želiš da te odbacim do kola?
Da. Aha.
Pa, odbaciću ga do kola, a mi se vidimo kasnije.
Nadam se.
Bilo mi je drago, Džefe.
Pat, izlaze...
Koji moj?
Dćefe! Otišli su onuda!
Pat! Pa, dobro, hajdemo po auto!
- Nema kola! - Šta?
Nema kola! Pomozi mi da nabavim kola!
Šta to pričaš? Šta se desilo sa kolima?
Ništa! Odšlepali su ih.
- To nije smešno! - Ne...
- Znam. Znam da nije. - Samo tako nije smešno!
Pomozi mi da nađem taksi!
- Nema načina da saznamo gde su. - Super.
Šta ćemo sad?
Mislim da treba da sednemo ovde.
- I? - I da čekamo.
- Da čekamo šta? - Znak.
Neću da sedim ovde i da čekam jebeni znak!
Ikej, dobro, onda hajde da hodamo!
Upravo je prošao školski autobus! To je znak!
Šta znači?
Idemo li u školu?
Možda se moja žena jebe s nekim u domarevom plakaru?
Ne mislim da je to. Ne mislim da je to.
- To nije to. - Dobro pogađaš.
Šta sada?
Šta to radiš?
Tražim izveštaj kreditne kartice.
Ne vidim zašto.
Ako nađem izveštaj, znaću mu prezime
i onda možemo saznati gde živi i otići da ga prebijemo.
Ne, jasno mi je. Samo mislim da ljudi ne bacaju te stvari.
Samo ućuti i pomozi mi.
Jesi li našao?
- A sada? - To nije pomoć!
Mislim da smo negde skrenuli s puta.
Kao da bih se ja izgubio.
Nešto ne štima.
U redu, sam ću,
ako će te to ućutkati.
- Je li to? - Ne.
Nije.
O, Bože.
Šta je to?
Ne, nemoj to raditi, Pat.
Ne moraš da mirišeš.
Pat. Okej.
- Hej. - Hej, Kerol.
To je bilo ukusno.
Šta to radiš?
Nemoj nikome da kažeš.
Šta?
Neko me zajebava.
- Stvarno? - Da, u ovoj kancelariji.
- Ne. - Da, Udario me avion.
- Šta? - Mali avion od hartije me je...
A i na kompjuter su mi stigle sve te poruke.
Nekako...
- Flertovanje. - Flertovanje?
Znam da se neko šali sa mnom...
i mislim da su to oni momci
što sede tamo pozadi, oni što igraju fudbal.
O moj Bože, ti momci su strava.
To bi bilo tako dobro. A i mladi su.
Da nije možda Henri?
- Henri? - Da.
On je nekako...
Zanimljiv.
On je oženjen, zar ne?
Okej, recimo da je neko odavde.
Šta piše u poruci? Kakvi su detalji?
Pa, nešto o, znaš...
Čemu?
Da je taj neko tajni obožavalac.
Tako piše...
Mislim da je to seksi.
Ne, nije. To je smešno.
Ali ne volim da se neko sprda sa mnom.
Otkud znaš da je sprdnja?
Mislim, koliko se puta čovek toliko zagreje?
To je fantastično.
Neću da se zagrevam oko šale.
Neko obraća pažnju na tebe. Ja sam super, ja želim pažnju.
Nemoguća si.
Kada si poslednji put imala vezu?
Pa, sa svojim mužem, naravno.
Ma nemoj.
Pa, mislim, izlazila sam na sastanke.
Ma hajde, išla sam u bioskop.
- Nije čudo što si tako nervozna. - Išla sam na kuglanje...
- Nisam... - Da, treba te zaposliti.
- Treba da produvaš dizne. - Misliš da sam...
Treba da te neko... Da.
Pa, neću nikome reći. Časna pionirska.
Šta još? Pta još?
Čuo sam je kako govori da se oseća zapostavljenom.
Zvuči kao da se već krešu.
Moguće je.
Nemoj se nikad ženiti, ćoveče. Jebeno ne valja.
Stvarno? A ja mislim da bi to bilo super.
E pa, nije.
Okej.
Ne želim više da pričam o tome.
Okej.
Dojadilo mi je hodanje.
Okej.
Je li to ono što mislim da jeste?
Znaš, u poslednje vreme sanjam tatu na jako uvrnut način.
- Stvarno? - Aha.
On je učitelj.
I...
Nalazimo se u toj učionici sa čitavom gomilom dece,
i svi sedimo.
I tata svakog pita,
"Koji je najveći dan u istoriji sveta?"
Jedno dete kaže, "Božić."
A tata kaže, "Ne."
I kada god daju pogrešan odgovor,
moraju da napuste prostoriju.
Na kraju ostajemo samo tata i ja.
On me pogleda i kaže,
"Pat, koji je najveći dan u istoriji sveta?"
A ja ne znam, pošto sam nervozan.
I kažem mu, "Tata, ne znam."
A on me samo pogleda i nasmeši se i kaže...
Kaže, "Danas." Kaže, "Danas."
Kako znaš?
Kaže, "Danas je najveći dan u istoriji sveta."
Da.
I ja sanjam isto, Pat.
Samo što smo u mom snu on, ti i ja u njegovim kolima.
Okej.
Mora da je to nešto što nam je rekao kada smo bili klinci.
Nekako nam se obojici vrzma po glavi.
Šta nije u redu s tobom?
- Pat. - Šta? Šta?
Šta nije u redu s tobom?
Zašto želiš da budeš ovakav?
- O čemu ti govoriš? - Mi smo... Imali smo...
Imali smo isti san!
O čemu koji moj pričaš?
Zašto želiš da ovako živiš?
Ploviš kroz život bez da si svestan koliko je ovo posebno.
Želiš li da pričaš o onom što se dešava ovde i sada?
Ono što se sada dešava
je da mi moj naduvani brat drži predavanje
o tome kako ne razumem univerzum
a ima 30 godina i još uvek živi u maminom podrumu!
Hej, eto ti pojašnjenja.
Posao, i aoutomobil, i žena, i stan!
Moram da idem.
Šta?
- Moram da idem, Pat. - Kuda ideš?
Znaš šta? Ne bi... Ponovo bi mi se smejao.
Isuse Hriste.
Vidiš jebeni kamion
na kome piše "Kevin" i moraš da trčiš za njim?
Da. Moram.
Voleo bih da sam tako glup!
Ti si drkadžija!
Znaš šta? Brat mi je šupak.
Srce mi se slama.
- Jebi se! - Jebi se!
- Mene nazivaš šupkom? - Da, ti si šupak!
Govno jedno!
Voziš jebenog Bokstera!
Jebi se!
Ne radi to, Pat!
Jebi se!
Dole. Na jebenu zemlju!
Jebeni idiote!
Ni ti ni mama me nikada nećete razumeti.
A ti si sve što mi je ostalo!
Još jedan Dćek sa kolom?
Ne.
Moram da idem kući.
Žena, a?
Ne, ona se kreše sa drugim tipom.
Bravo.
Zaustavi auto. Stani. Molim te, stani?
- Ćao. - Zdravo.
Hej, vidite, moja sestra je nedavno došla ovde sa mužem
u onom crvenom Kamriju tamo. I...
trebao bih da... Traba da se nađemo. Pa...
- Okej... - Zapravo,
jako je hitno.
Treba da joj dam lek, evo, upravo sada.
U kojoj je sobi ?
Ovde vodimo računa o privatnosti, gospodine. Žao mi je. Ne mogu Vam reći u kojoj je sobi.
Ma znam ja za politiku i te stvari, ali, ovo je hitan slučaj,
pa biste možda mogli da mi samo kažete broj sobe...
Treba mi sekund da pozovem.
Lagao sam. Nije hitan slučaj.
Nije u pitanju zdravlje.
U pitanju su finansije.
Banka će im zapleniti kuću
a ja moram da izvršim uplatu.
- Stanite. - Okej.
- Pravite budalu od sebe. - Tako je.
- Kvala. - Molim?
Ne, puno Vam hvala.
Pat! Pat!
O, Bože. Džef.
- O Bože, Pat. - Šta koji moj?
Bio sam na kamionu.
Kamion je došao ovamo, a i ti si ovde.
- Ovo sranje je u poravnanju! - Začepi jebo te.
- Šta? - Linda je ovde,
negde u hotelu.
- Sa onim tipom? - Da, verovatno sa onim tipom.
Žao mi je.
Kako si me našao, jebo te?
Prodavac slatkiša.
O, sranje.
Eno ga tamo.
Okej, šta da radimo?
Skloni se tamo.
Ja sam ogroman!
Hajde, idemo.
Šta želiš da uradiš?
Da ostanemo? Da čekamo?
Da samo čekamo, ili...
Mogli bismo da čekamo.
Ne znam. Ne...
Da je nazovem?
Možda da je sad nazovem na mobilni.
I da se pravim budala, i da je, kao, pitam, "Šta se radi?"
Mogao bi da probaš.
Znaš, uopšte mi jebeno ne pomažeš.
Stalno samo zapitkuješ, "Da li bi ovo ili ono?"
Želiš stvarno da znaš šta mislim da bi trebalo da uradiš?
Da.
Mislim da bi trebalo da udahneš duboko,
zatvoriš oči,
i fokusiraš se.
To upravo zvuči kao tipično Džefovo tupavo sranje.
Ako imaš bilo koju drugu ideju, makar i jednu jedinu,
vrlo ću je rado isprobati bez da ti se podsmevam.
Okej, u redu.
Okej. Zatvori oči.
Šta vidiš?
Ne mogu da prestanem da zamišljam šta se dešava.
Šta ako mu ga, recimo, drka?
Znaš, mislim da su odrasli.
Nije baš verovatno da mu ga drka.
Provaliću vrata.
Ne. Pat.
Provaliću.
Slušaj. Čekaj, stani. To je jako loša ideja.
Sećam se kako izgleda kad ti pokušavaš nešto fizički.
Ja ću.
Misliš da možeš?
Voleo bih kad bih bar mogao da se malo zaletim.
Naravno da možeš. Postoje hodnici.
Trčiš i skreneš.
Paralela mi neće pomoći.
Mogao bi da trčiš i skreneš u zadnjoj sekundi.
Ne bih... Ne. To neće pomoći.
U redu.
Jedan,
dva,
tri!
Jebi ga!
- Trči! - Šta to bi?
- Jesi li u redu? - Jebi ga!
Diži se!
- Linda! - Pat! Šta ti...
- Pat, nemoj... Pat, stani! - Šta se dešava?
- Stiv, pusti ga! - Ili ćeš se smiriti...
- Pusti ga! Džefe! - Jebeno ne mrdaj!
- Šta to radite? - Šta se dovraga dešava?
- Samo što smo stigli! - Ko ste vi, ljudi?
Ti, umukni! Ko je dovraga ovaj?
On je samo prijatelj, okej? Smiri se.
- Ovo je vino! - Jeste!
To je boca vina na ledu, i... Šta je ovo?
- To je... - Seks-tabla?
Ne, to donosiš sa... Pat!
A ti si se zajapurila, što znači da si napaljena!
- Ne! - Šta se koji moj dešava?
Prestani da vičeš i odgovoriću na sva tvoja pitanja.
Oprosti! Oprosti! Hoću da idem kući.
Linda, mislim da treba da pođeš sa mnom.
Oprosti! Ti bi trebalo da začepiš!
Mislim da bi trebalo da ideš, a ja ću ti se javiti kasnije.
Jebeno nećeš zvati ovog tipa.
Linda, želiš li da ostanem?
- Mislim da treba da ideš. - Treba da ideš! Odlazi!
Ostaću i razgovarati sa Patom, okej?
Vreme je da odeš, čoveče.
- Izlazi, brate! - U redu, Pat.
Van!
Okej. Počni da pričaš. Ima li još koga ovde?
Pa, malo sam uznemiren, zapravo,
- i mislim da je to razumljivo! - To razumem.
Vidi, ono što moram da znam... Moram da znam jednu stvar, okej?
- Okej. Šta? - Okej.
Jesi li ljut što si upao ovde i zatekao me sa drugim čovekom?
Da.
- Da. - Ili...
Ili si ljut pošto se bojiš da bi mogao da me izgubiš?
Šta? Sad postoji i drugi deo?
Molim te, nemoj to raditi.
To je samo semantičko sranje!
- Ne, nije! Nije! - Da, jeste!
- Ti zapravo i ne znaš razliku. - Znaš šta?
Jer ako ne razumeš razliku...
Linda! Linda. Pokušaću da saslušam
kako lupetaš o tome šta je ovo zapravo.
I pokušaću da razumem tvoje nerazumljivo blebetanje. Hajde.
- Zašto to uvek radiš? - Šta to?
- Slušam. - Ne, ne slušaš.
Pa, pokušavam.
Uvek učiniš da se osećam glupo!
Žao mi je što je to glupo! Uhvatim te kako me varaš i...
Podsmevaš se svemu što kažem.
Trenutno samo pokušavam da razgovaram sa tobom.
Upravo zbog toga nam je veza sjebana.
Znaš šta? Kada sam te pitala
bi li me odveo u Kokon
ti si mi se smejao.
Koga briga... Žao mi je. To je...
A kada sam pitala Stiva, on je samo rekao u redu, idemo.
Naravno, pošto je hteo da ti se zavuče u gaće!
Pa, možda, ali je bar spreman da tome posveti vreme i napor!
Da ti kažem nešto o Kokonu.
- Kokon je pun drkadžija... - Ti čak i ne...
...i snobova u jebenim tirkiznim
ukrojenim košuljama i roze kravatama, kao onaj tamo!
Tražiš od mene da te odvedem tamo?
U redu. Vodiću te u jebeni Kokon. Mi ćemo...
- Aha. - Bože, ti mene uopšte ne slušaš.
Ne, savršeno te čujem.
Nije istina! Ne radi se o restoranu.
SAmo želim da ti je stalo do togo što ja želim da odem tamo!
Misliš da se radi o ovom tipu?
Pošto mi jebeno nije ni stalo do njega! Fin je.
- Sluša me. - Ja sam fin.
Ali ti i ja, mi smo sitničari,
imamo pasivno-agresivni odnos jedno sa drugim,
čak se i ne svađamo! Mislim, ovo sada je čudo!
I ono što iskreno mislim, nemamo kuću,
nemamo dece, hvala Bogu!
Bilo bi nam stvarno jebeno lako da jednostavno dignemo ruke!
Bilo bi super jednostavno.
I mislim da bismo upravo to i trebali da uradimo.
Stani, stani.
Znaš, hajde da ne, mislim, hajde da ne...
Zar ne možemo da više pričamo o tome?
Hajde da odemo kući, i da prespavamo, i...
I da...
Zaboravi.
Idem kod svoje majke.
Zbogom, Džefe.
Džefri, gde si?
Rekla sam ti da me nazoveš kad kupiš tutkalo.
U kancelariji sam.
Javi mi šta se dešava. Hvala ti. Ćao.
O, molim te.
Veoma bučna igračka.
Aha.
- Osam čaša dnevno, kaže moj lekar. - Stvarno?
Mora da se šali. Istegao bih mišić
samo toliko dižući ove čaše.
- Ja sam Beri. - Šeron.
Drago mi je.
I meni.
Šta pričam?
Znam da ste Šeron. Viđao sam Vas ovuda.
Stvarno volim cveće.
Da?
Onako,
i metaforički.
Simbolično. Na sve načine.
Najviše volim gardenije.
Ne razumem najbolje.
Oprostite.
Bilo mi je drago.
Glupo.
Šeron?
Šta se dešava?
Mislim da je gotovo.
Šta se desilo?
Šta?
Nisam ovako zamišljala svoj život.
Kako si ga zamišljala?
Trebalo je da budem u nekim mirovnim snagama, i takva sranja,
sa nekim tipom na nekom egzotičnom mestu,
živopisnom i značajnom,
i da živim u nekoj kolibici,
i da se brinem o slatkoj dečici
i da se ljubim ispod vodopada, i takve stvari, znaš.
Još uvek možeš da se ljubiš ispod vodopada, i takve stvari.
Mislim,
koliko mi je dobrih godina ostalo?
Trenutno mrzim svoju decu.
Ne znam kada sam počela. Bili su tako slatki.
Gledam njihove slike, i slike naše porodice...
Nemoj da plačeš.
Uzmi još maramica.
- Ne objašnjavaj. O, Bože. - Ne. Ja samo...
O, Kerol, žao mi je. Može samo biti gore. Ne objašnjavaj.
Ali nije to što ti misliš!
Da, jeste.
Voleo bih da mogu
da vidim svet tvojim očima.
Stvarno?
Ne znam. Ti veruješ u taj tvoj kosmički poredak.
Stvarno ti zavidim na tome.
Nisi želeo da budeš kao ja.
Ja uopšte
nisam sretan.
Znaš, otkako je tata umro, imam taj...
Imam taj osećaj da je to moralo da se desi s razlogom.
Stalno mislim da znaci moraju da imaju veze sa mnom, ali možda...
Možda su vezani za tebe i tvoj brak.
Moj brak nije dobar.
On
je
propast.
Prosto želim da osećam
kako volim Lindu.
I želim da osećam da ona voli mene.
I da oboje želimo da, znaš, budemo zaljubljeni.
To mi nedostaje, i to jako želim.
Mislim da bi to jednostavno trebalo da kažeš.
Njoj.
Nije tako prosto, Džefe.
Ne znam. Mislim da bi baš moglo biti prosto.
Mislim, zar se ne bi prestravio kada bi Linda sada došla ovde
i sela u ovu kadu pored tebe i rekla,
"Pat, želim da ponovo budem zaljubljena u tebe"?
To bi bilo fantastično.
Čovek, moraš to da joj kažeš.
Moraš to da joj odmah kažeš.
- River Periš. - Tako mi je žao.
O, ne, meni je žao. Ne izvinjavaj se, stvarno.
- Ali želim. - U redu je.
Ne, ja samo... Bilo je tako uvrnuto i nije zvučalo kao što sam...
Da, znam, znam, znam. Ali ja nisam gej.
To je u redu. Ni ja nisam gej.
Ali ti voliš žene.
Pa?
Pa, ja volim muškarce.
I ja volim muškarce. Ali meni, otprilike, u ovom životnom dobu,
postaje svejedno je li, u pitanju muško ili žensko.
Treba mi neko ko me razume.
Osećam da to zaslužujem.
Mislim da i ti to zaslužuješ.
Pa, to je bitno, da.
Ali to ne znači
da želim da spavam sa svakim ko me razume. To je sve.
Ne, ne, ne. Nije mi to namera.
Zar nije najvažnije
pronaći nekog ko te vidi baš onakvu kava si?
Kome su jasne mirovne snage i poljupci ispod vodopada?
Da.
Pa? Kerol? Jesi li tu?
Halo?
Sranje.
Okej, oprostite, molim vas.
Samo krenite ka izlazima! U koloni po jedan!
Držite red! Molim vas!
Zažmuri.
Čisto. Hajde. Eno mojih kola, tamo.
Kuda idemo? Potpuno smo mokre.
- Nemam pojma. Šta misliš? - Žao mi je, ne znam.
Ne mogu da verujem da ovo radim.
Hajdemo do tržnog centra na piće sa onim kišobrančićima.
Još veće. Još više divlje.
Nisam bila u Nju Orliensu dvadeset godina. Šta veliš na to?
Savršeno.
Okej, idemo.
Hajdemo napolje, svi! Samo izađite.
Sranje.
Šta je ovo?
Liči na zagušenje saobraćaja.
Pa, mislim u tvojoj, znaš...
- Misliš, da li je to znak? - Nemam pojma.
Mogao bi biti.
- Definitivno bi mogao. - Kako da znam šta da radim?
To je veliko pitanje, da.
To je neprekidna borba.
Mislim da treba da poslušaš instinkt.
Pa, sada sigurno neću stati.
Je li tako?
Hej, Pat?
Ako se danas ne budemo videli ponovo, želim da znaš
da sam neverovatno ponosan na tebe.
Linda!
Oprostite.
- Predomišljaš se? - Ne, samo...
U redu je.
Pat?
Pat!
- Mislim da je ono moj sin. - Šeron?
Šta sad, čoveče?
Mislim da ću se vratiti.
Moraćemo da sačekamo da se raščisti sav ovaj saobraćaj.
U redu si?
Da, dobro sam.
Samo...
Imaš li ponekad osećaj da čekaš čitavu večnost
da shvatiš šta je tvoja sudbina, a kada konačno shvatiš
vidiš da i nije baš uzbudljiva?
Linda!
Pat?
Pat!
Linda!
Šta radiš ovde?
Želim da ponovo budem zaljubljen.
Šta?
Stvari su jako skrenule sa puta.
I sve je uvrnuto, i sranje.
I ja sam veliki razlog tome, i stvarno mi je žao zbog toga.
- Pat! - Šta?
Dušo, šta se dešava? Šta je?
- Zašto trčiš niz... - Mama?
Šta je... O, zdravo.
- Čekaj, šta radiš ovde? - Šta ti radiš ovde?
Kako si stigla dovde?
U Kerolinim... Ovo je Kerol.
Zdravo.
Ja sam Linda. Drago mi je.
Džef... Džef je ovde?
Opa, hej! Jeste li videli ovo?
Je li dobro? Je li dobro?
Da, ovde smo.
Kola su upravo sletela s mosta.
Ima ljudi u njima.
Neko je skočio!
Čekajte! Naš otac je još uvek tamo!
Jebi ga.
Hajde.
Upomoć! Pomozite!
Tata!
Upomoć!
Hajde cure! Hajde. Plivajte jako!
Hajde, dušo! Daj mi ruku. Dobra devojčica. Hajde.
- Sedi tamo iza. - Tata?
Hej, kola počinju da tonu!
Kola tonu!
Tata!
Džefe!
Tata!
Hajde, tata!
Treba nam pomoć ovde.
Pat?
Ovamo! Ovamo!
Pat!
- Džefe! - Džefe!
Upomoć! Upomoć!
Čovek u vodi!
Upomoć!
Vidimo dva preživela u vodi. Metar i po od prve čistine.
Dolazimo na platformu.
Brže!
Hvatajte ga!
Jedan, dva, tri!
Džefe!
Davljenik ne reaguje!
Ne pomera se!
Zovi komandni centar! Neka nas hitna pomoć čeka na doku!
- Džefe! - Gospodine, moramo da mu pomognemo. Imamo ga.
Učinite nešto! Isuse!
Gospodine, gospodine.
Džefe!
- Ne pomera se! - Počinjemo oživljavanje!
Silazi sa mene! Pusti me na miru!
Treba da sednete!
Jedan, dva, tri, četiri, pet, šest, sedam, osam...
Džefe, probudi se!
- Džefe! - Još uvek ne reaguje.
Čuješ li me?
Hej, hej, jesi li u redu?
Hej.
Gospodine?
- Jeste li dobro? - O, Bože.
Dajte ćebad!
Gospodine, ne mrdajte.
Želim da sednem.
Šta se desilo?
Sve.
Gladan sam.
I u našim vestima,
priča o dve devojčice, njihovom ocu,
i čoveku koji je bio na pravom mestu u pravo vreme.
Kola koja su vozila iza nas su nas udarila otpozadi
i preleteli smo preko ograde mosta.
A onda se taj čovek,
samo se pojavio i razbio staklo...
I zamalo je umro.
Da smo izgubile tatu,
znate, ne mogu to ni da zamislim.
Zaista smo zahvalne što je bio tamo.
Odmah se vraćamo s pričom o spašavanju
lokalnog odbornika Kevina Landrija i njegove dve devojčice.
Sve to odmah nakon ovog.